ПАЗИТЕЛИТЕ
Не е зле.
Ти се сражава за него и го заслужи.
Баща ти щеше се гордее с теб.
Г-н учителят сега е лейтенант.
На бойното поле всички са герои.
Ако не ги бяхме спрели вече щяхме да сме мъртви.
Много се гордея с теб...
и с останалите също.
Ще ги победим. - Да, ще ги победим.
СЕЛСКО УЧИЛИЩЕ
Здравейте, господине. - Здравейте, деца.
Здравей, Люси. - Здравей, Констант.
Седнете.
Как сте? - Добре съм, благодаря.
Имаме изненада за вас. Батист...
Шваби. Престъпници със зли намерения
убиващи жени, старци и деца.
Противно е дори да ги убиваш.
Ние сме предани на честта си! Почитаме църквата и гробовете,
а в техните глави няма нищо добро. - Швабите!
Французи, гордейте се! Във вашите сърца са д'Артанян
и Гаврош, и затова ще победим. - Швабите!
Мерси, Батист.
Мога ли? - Разбира се.
Сложно е.
Тук всички се гордеят с теб.
Много се гордеят.
Скрий го. - Моята красива сестра.
Толкова си красива.
Трябва да модернизирате фермата докато Кловис не се е върнал.
На фронта видях разна техника. Трактори...
перални машини, всякакви нови неща.
За шефа. - Шеф без работници не е шеф.
След войната всичко ще бъде различно.
Нека бъдещите ти деца да живеят в мир.
Никога няма да имам деца.
Не мога.
Кловис знае ли?
Не.
Тогава за победата?
За победата. - Добре, за победата.
Никой не беше подготвен за това.
Не вярвайте на всичко, което пишат.
Бързата война се превърна в двугодишен ад.
Няколко момчета от моя полк полудяха.
Скоро зад всеки войник ще трябва да поставим жандарм.
Ако реколтата е добра ще купя жътварка.
Но са малко скъпи. - Скъпи са, но са добра инвестиция.
Повече няма да те боли гърба и ще икономисваш време.
Кметът казва, че ще получа държавно подпомагаме
ако я давам назаем на три съседни ферми.
Чудесно, мамо, чудесно.
Намерете някой да ви помага. - Напразно уволни ратая.
Дори Соланж каза, че не прави нищо.
Свършваше поне половината работа. - Винаги довършвахме след него.
От време на време. - Не, постоянно.
Защо не попиташ Сюзан?
Сина й беше мобилизиран. Тя е твърде заета.
И не може да се премести в Льо Паридие?
Не, всеки си има свой дом.
Имате нужда от помощник преди началото на жътвата.
Наистина ли не искаш да те закарам? - Не.
Искам малко да походя.
Лек път.
Дръжте се.
Хайде, тръгвайте!
Дръж, дръж! Сега!
Като се има предвид, че събирането на реколтата започна
нямаме никакъв работник за вас.
Идвате прекалено късно.
Нямах време.
Всички ли вече са взети?
Има една млада прислужница.
Тя е силна и честна, и отличен работник.
Скоро ще бъде свободна,
но ако искате да се запознаете ще трябва да отидете до Белак.
Това е твърде далеч.
Доверявам се на вас и ще я наема до края на жътвата.
Няма да съжалявате. Франсин Риан е само на 20 години,
но ще се справи и с тежък труд, и с домакинска работа.
Много благодаря.
Може да започне веднага. - Много добре.
Ще изготвя договора.
Мой скъпи Жорж, колко е ужасно за майката
да знае, че детето й страда.
Вече не чета вестника. Войната ме плаши
и мислите за теб ми причиняват болка.
Ти винаги си казвал колко е красива страната ни.
Констант беше в отпуск, добре е. Сега е лейтенант.
Тук имаше много дъждове и пшеницата някъде полегна.
Кажи ми какво ти трябва. Скоро ще ти изпратя колет.
Майка ти, която мисли за теб.
Благодаря. - Няма за какво.
Мадам Ортанс?
Аз съм Франсин.
Очаквах те. Радвам се, че си тук.
Хайде, да вървим.
Можеш ли да караш добитък? - Да.
Правех го за бившите си работодатели, не ме е страх.
Как се справяше там? - Много добре.
Ще работиш с нас на полето и ще помагаш на Соланж
в домакинството, и в зеленчуковата градина.
Ще ти плащаме 40 франка в края на месеца.
В неделя си свободна, освен по време на жътвата.
Вземи си нещата, Соланж ще те заведе.
Аз ще ти покажа стаята ти.
Изглежда приятна и мила, така че... - Ще видим.
Тръгвай.
Гледай да не си срежеш пръстите.
Две? - Да, добави още една.
Това би трябвало да е достатъчно.
Сега... добавяме малко вино.
Една бъчонка няма да стигне.
Знаеш ли какво е бъчонка? - Не.
Малко буренце, като това.
От 50 литра.
Добави още.
Добре. - Достатъчно ли е?
Ще добавим още ако трябва. Да го видим на вкус.
Хлябът попива виното. Това е всичко.
Не е нужно да си инженер, за да правиш алкохол.
Здравейте. - Здравейте.
Аз съм Маргерит. - Франсин.
5-та рота, 90-ти пехотен полк Пощенски код 90
Кловис. - Кловис се е върнал.
Швабите ли... Кои са те?
Кръвожадни чудовища?
Не...
И те са хора като нас.
Работници.
Учители като Констант.
Земеделци като нас.
Не очаквам нищо повече. Някой ден ще напреднем...
с десет метра.
А на следващия ден...
ще ги загубим.
И нищо не можеш да направиш.
Забеляза ли Кловис? - Да.
Започнал е да пие. - На фронта всички пият.
Иначе как биха продължили да се сражават.
Мислиш ли, че ще се вижда? - Малко.
Не много.
Ще ми го оставиш ли тази вечер? - Разбира се.
В приюта ли се научи да шиеш? - Да.
И да чета, и да пиша.
Имам дори диплома.
Това, което ти учиш трудно ли е?
Селскостопанско счетоводство. Трудно е, но когато завърша
ще мога да помагам на баща си с фермата.
Искам той да се гордее с мен.
Уплаших се на вечерята.
Вече не го познавам.
Страхувам се, че ще трябва да се върне.
Не се страхувай, баща ти е смел.
Когато войната свърши, ще стане много по-добре.
Мога да помогна и на Жорж във фермата.
Ще дойда за три дни за прибиране на реколтата
и после ще се върна в училище.
Ти си късметлийка. Ще го видиш първа.
Наех те за жътвата,
но съм много доволна от теб. Ти работиш добре.
Ако искаш може да ти удължим договора за една година.
Да, благодаря. Благодаря много, мадам Хортенс.
Лагорж, Лусиен Жан Леон, земеделец.
66-ти полк, войник 2-ри клас. Паднал на полето на честта.
Маршадие, Франсоа Луи Гастон, пътен работник от Лагаш.
63-ти полк, войник 2-ри клас. Паднал на полето на честта.
Рифауд, Жан-Луис Алфонс, дърводелец от Лаланд.
138-и полк, войник 2-ри клас. Паднал на полето на честта.
Приеми ги, Господи. Дай им вечен мир.
Нека светлината ти безкрайно да свети над тях, амин.
Спри, спри. Спри!
Всичко е наред.
Хайде.
Мерси.
Някакви новини от Кловис от последния му отпуск?
Основно даваше заповеди.
Мисли, че може да управлява фермата от фронта.
Разкажи му за вярата.
По-малко ли се уморяваш, мамо? - С момичето е по-лесно.
Тя е добър работник, не е по-лоша от всеки мъж.
Мими, ела тук.
Мадмоазел Франсин?
Аз съм Жорж.
Най-добрата работничка в региона? - Правя каквото мога.
Трябва да вървя, мосю Жорж. - Защо "мосю"... Жорж.
Смущавам ли ви?
Не.
Наистина трябва да вървя, мосю Жорж. Довиждане, Анри.
Ще се видим утре, Франсин.
Сигурно не е весело в Льо Паридие. Познавам майка си.
Тя има за какво да се притеснява. Разбирам я.
А Соланж? - Много е елегантна.
Различава се от другите селянки.
Няма за какво да й завиждаш.
Нямах възможност да ти покажа моя участък в гората.
Дърветата там са по-красиви от тези.
Има и съкровище. - Съкровище ли?
Какво е? - Няма да ти кажа.
Нека да е изненада.
Ще отидем ли там? - Разбира се.
С Маргерит.
Аз харесвам Маргерит, но тя ми е като сестра.
Гледах я как расте.
Утре заминавам.
Кой знае дали ще се върна? - Ще се върнете.
Тогава вие вече може да не сте тук.
Това не зависи само от мен.
Вие сте необходима, ние ви ценим. Никой не иска да ви загуби.
Тогава ще остана.
Ще ми пишете ли?
Ще вземем кобилата и кравата. За последен път тази година.
Чакам субсидии от държавата. Ще ви бъде платено в четвъртък.
Изравнете го добре. Не трябва да е издуто.
Ако нощем ти е студено си вземи още едно одеяло от Соланж.
Мерси, засега съм добре.
Дори войната да свърши ние ще те задържим, дете.
Скъпи Жорж, тъй като ми позволи да ти пиша,
ще ти разкажа за Льо Паридие.
Това е първата ми зима с твоето семейство.
Чухме за Вердюн и това стопля сърцата ни.
Победата е близо. С майка ти всичко е наред.
Каза ми, че мога да остана в Паридие и след войната.
Ако това ще ти помогне знай, че мисля за теб всеки ден.
Сега има някой на земята, който мисли за мен,
някой, с когото мога да споделя надеждите и проблемите си.
Ще се моля за теб. Франсин.
Мамо, мамо...
Мамо, Кловис е пленен в Германия.
Ще видиш отново съпруга си.
Той не е опозорен. В това...
има и добра страна. Поне няма да го убият.
Престани.
Дори не знам къде е той. - Как е написано?
Манхайм.
Изчакай...
Ето го.
До утре, Сюзан. - Довиждане, Кристин.
Кой е?
Констант.
Мога ли да помогна с нещо?
Майка ми умря по време на раждането. - Сигурно е била много красива.
Не знам.
Никога не съм виждала нейни снимки.
Никога няма да разбера как са изглеждали родителите ми.
Понякога се опитвам да си ги представя.
Трябва да се опиташ да заспиш.
Утре трябва да си силна.
Нека се молим. Радвай се, царице, майко милостива,
живот, сладост и надежда наша, радвай се!
Към тебе въздишаме с плач и ридание
в тази плачевна долина. Ти, прочее, като наша защитница,
обърни милостивите си очи към нас и покажи ни, след това изгнание Исуса,
благословения плод на твоята утроба.
О, преблага, о, милостива о, сладка Дево Марио!
Съжали се над тези, които плачат...
над тези, които страдат и над тези, които треперят.
Дари на всички надежда и мир, амин.
Не трябва повече да се молиш. Молитвите няма да ни спасят.
Пристигането на фронта е изтощително и опасно.
Само оврази от около един километър.
Кой знае колко мъртви има в тях.
Понякога се страхувам, че Констант е сред тях,
сред разложените до неузнаваемост трупове.
Но това е единственият път, друг няма.
Липсваш ми, Франсин. Писмата ти ме стоплят.
Обещавам, че ще се върна. И ще те заведа в моята гора.
Чакай ме, бъди добра.
Прегръщам те силно, Франсин. Твоят войник, Жорж.
Обещавам ти, Ортанс.
Учителят ще получи достойно погребение.
Кога, кога?
Той трябва да е някъде. Някъде трябва да са го закопали.
Не е толкова сложно!
Всяка майка иска да види сина си. Това е нормално!
Не искам нищо специално.
Това е моят син.
Уважаеми Жорж...
Колко ми е тежко да знам, че ти си толкова нещастен.
Често заради тези мисли не мога да заспя,
защото много се тревожа за теб.
Опитвам се да помогна на майка ти.
Нейната тъга е огромна, но ние трябва да сме смели като теб.
На опелото на брат ти дойдоха много хора.
Неговите ученици пяха за него. Всички бяха тъжни.
Във вторник ще стана на 21 и имах късмет да работя за твоето семейство.
Всички мои мисли са само за теб.
От всяко писмо се надявам да науча, че скоро ще си дойдеш в отпуск.
Копнея да те видя отново. Твоя, Франсин.
Франсин, държавата открива на всяка възпитаница банкова книга.
Ковчежникът ти дава 700 франка. Достойна сума за твоята възраст.
Аз спестих почти 150 франка.
100 франка в държавни облигации и 30 в брой.
Много добре. Много момичета
от буржоазни семейства не са толкова богати, Франсин.
Вие сте пример за подражание, мадмоазел Риан.
Сигурен съм, че скоро ще се ожените за хубаво момче.
Може би.
Вашата диплома.
След войната ще ви бъде много полезна.
Колко струва пеперудата? - 18 франка.
Ще я взема. - Много е красива.
Мерси. - Пак заповядайте.
Маргерит, имам подарък за теб.
Какво е станало?
Тази пеперуда е за теб. Тя ми напомня за теб.
Ти се разстрои заради заминаването ли?
Ти нямаш никого на фронта.
И не намери никой друг ли?
Защо не ми каза, че той ти пише?
Искаше новини за фермата. - Не, той те обича.
Излез от стаята ми. Излез.
Искам само Жорж.
Войната променя мъжете, Маргерит.
Ти си твърде млада за това.
Жорж се промени.
Кловис също, както знаеш.
Всичко е като в кошмарен сън.
Всеки ден чакам да се върне у дома.
Всеки ден.
А Кловис? - Той има силен дух.
Не се държат чак толкова лошо с него.
Това е добре.
Здравейте, мосю Жорж. - Остави ни, имаме мъка, Франсин.
Вкусни ли са? - Да.
Брат ми Жорж. - Приятно ми е да се запознаем.
Те купуват от нас масло и зеленчуци. Отлични френски зеленчуци.
Харесва ли ви Франция? - Много.
Хората... са много мили.
А жените... Жените...
Много красиви. - Точно така.
Това е. Много красиви.
Какво правите тук? Защо не сте на фронта?
Докато ние умираме в калта, като брат ми.
Може ли да ми кажете? Отговори.
Не разбирам какво говори? - Приключихме ли?
Престани. Те също са далеч от дома си.
Нито веднъж не ми писа за американците.
Мислех, че Соланж ти е казала.
Те са добри клиенти. Винаги купуват много.
Добри клиенти ли? Те са крадци.
Позволяват си каквото искат с нашите момичета.
Разбирам, че си огорчен,
но това е несправедливо. Те чакат заповед, за да се бият.
В неделя ще отидем в моята гора.
Ще дойдеш ли?
Да.
Ще се срещнем по обяд. При кръста.
Добре.
Здравей, Франсин. - Здравей.
Удобно ли ти е? - Да.
Може да ги отвориш.
Боже мой.
Маргерит...
Нямам нужда от твоето лицемерие.
Какво съм направил, че си толкова бясна?
Ти си писал на Франсин.
Нея обичаш, а не мен.
Разбира се, че те обичам.
Познавам те от 11-годишна.
Ти беше моята по-малка сестра.
Ти си моето слънце.
Сега съм жена. - Да.
Ставаш много хубава млада жена.
Слагате материала тук, в това отделение,
кипвате го...
и парата заедно с алкохола минава през серпентината и се охлажда.
Харесвам този човек.
Накрая изтича оттук.
Наливате си и пиете.
И пием. - Това ни харесва.
Благодаря, до следващия път.
Благодаря. - Успех.
Лек път.
Добре, да тръгваме.
Жорж, покажи на американците как е правилно.
Дръжте го направо.
И така по ред.
Сега следващия.
Точно така.
По дяволите. - Не се разсейвай!
Франсин, знаеш ли къде е Соланж? - Не, не знам.
Повишихте добива. Днес това е доста рядко.
Намерихме решения.
Бъди внимателна, Ортанс, хората са завистливи.
Аз защитавам интереса на семейството си колкото мога.
В селото говорят за дъщеря ти.
Местните хора говорят много работи.
Няма смисъл да те лъжа. Може и да не се върна.
Като Констант.
Затова исках да ти кажа...
Маргерит...
Ние се гордеем с теб.
Скъпа сестро, ти ще ни подариш прекрасни деца.
Мамо...
Ти си великолепна жена.
Обичам ви всички.
Господи, грижи се за моя любим.
Не позволявай да го убият или да го ранят.
Франсин, има ли още алкохол за американците?
Мисля, че да. Мога да проверя.
Добре.
Пет, десет. Заповядай.
И... още два.
Дай ми поне една целувка.
Франсин работи добре, но това момиче идва от нищото.
Ходи с чужденците.
Ти знаеше ли?
Знаеше ли, че слугинята ти е уличница?
С момичета като нея, всичко е възможно.
Това е в кръвта им.
Отърви се от нея.
Дете, от днес вече нямаме нужда от теб.
Какво направих?
Има твърде много слухове. За Ле Паридие и за американците.
Няма дим без огън.
Но, Ортанс...
Не съм аз. Знаеш, че не съм такава.
Не съм направила нищо.
Знам.
Но клюките трябва да спрат преди Кловис да се върне.
Това няма нищо общо с Кловис.
Работя тук от две години.
Старах се с всички сили, Ортанс.
И вие ме цените, знам.
Трябва да защитавам семейството си.
Да, аз не съм от семейството.
Това е несправедливо.
Това е несправедливо и вие го знаете.
Това е всичко, което имах.
Всичко, което имах.
Написах ти писмо с препоръка и ще ти платя за два месеца.
Не искам нищо.
Нищо не ми трябва.
Вие сте чудовище.
Как не те е срам.
Съпругът ти е в плен, а ти си станала курва на американците.
Не съм курва, той не ми плаща. - Как смееш да говориш така?
И ти как посмя да уволниш Франсин, след всичко, което тя направи?
Само за да съешиш Маргерит и Жорж?
Уволних я заради клюките за американците.
За да спася твоята чест и честта на съпруга ти.
Аз молих ли те за това? Не съм направила нищо.
Видях те с него. - Какво видя?
Какво видя?
Да, аз съм млада жена. Да, имам желания.
И, да, намерих го за много красив.
Искаш ли да знаеш истината?
Той ме целуна и аз го целунах.
Той погали гърдите ми. Да, беше ми приятно.
Много приятно.
И тогава си помислих за Кловис.
И се облякохме. Това е всичко, нямаше нищо.
Нищо.
Здравейте. - Здравей.
Аз съм Франсин.
Мамо, мамо... Мамо, тя е тук.
Здравейте. - Здравейте, влезте.
По-малките ги слагай отгоре.
Извинете.
Не знам защо, но не се чувствам добре.
И аз се чувствах така, когато носех Жана.
Как така?
Очевидно е, дете. Ти си бременна.
Не бъди толкова мрачна. Сега е най-доброто време.
Скоро идва зимата. Ще има по-малко работа.
Не, не съм бременна.
Какво да правя? - Каквото правят всички.
Изморена ли си?
Виж, връзките ти са развързани.
Донесоха обувката на сестрите й и те се опитаха да я обуят.
Но не успяха.
Пепеляшка го погледна и веднага го позна смеейки се...
Ти ще останеш ли дълго у нас?
Докато майка ти ме иска.
"И аз мога да я премеря", казала Пепеляшка.
Докъдето може да види окото има трупове.
Всичко се промени.
Живите лежат под земята, а мъртвите са отгоре.
В това е състоянието на ума се сблъсквам с опасността.
Кълна се, че смъртта вече не ме плаши.
И ако изглеждам обезкуражен в писмата си,
то не е от страх.
Мамо, мисли за мен.
Никой никога няма да разбере колко силно страдаме тук.
Твоят, Жорж.
Монет, притеснена съм.
Откакто съм тук, писмата ми се връщат обратно.
Ами ако нещо му се е случило?
Не, ти щеше да разбереш. Тук новините долитат бързо.
Може да е мъртъв. - Не се притеснявай.
Не разбирам.
Той знае, че го обичам. Написах му го в писмата.
Не може да е повярвал, че съм го предала.
Вие отново ще се съберете, когато войната свърши.
Бащинството променя мъжа.
Хайде, яж нещо.
Направи топка. Голяма хубава топка.
За да се направи топка трябва да се прави така.
Наистина ли?
Ето така. - Влезте.
Здравейте.
Хайде, Жана. Време е за разходка.
Мъжът ти...
Искам да остана с мама. - Не, ще отидем на разходка.
Ще подишаме свеж въздух.
Хайде.
Вечерята ви е готова, мосю. - До утре. Благодаря, Марте.
Той се върна на фронта.
И не отговаря на писмата ми. - Държи се като повечето момчета.
Вече не иска да те вижда, след като е разбрал, че си бременна.
Той не знае.
Никой не знае. Аз не му казах.
Кажи му сега, Франсин.
Ако знаеше може би щеше да се държи различно.
Трябва да му съобщиш. Ако не заради теб, то заради детето.
Или искаш... да се откажеш от бебето?
Никога.
Имам пари. Ще го отгледам.
Ще работя.
Ще пожертвам себе си заради него.
Той ще носи името ми.
Ще ме защитава.
Да, той ще ме защити.
Дълго време се колебаех дали да ви пиша.
Толкова ви бях ядосана. Вие бяхте несправедлива с мен.
Днес ви пиша, защото чакам раждането на детето на Жорж.
Той не отговори на нито едно мое писмо.
Сигурна съм, че мисли, че съм имала нещо с американеца.
Мога да разчитам само на вас да му кажете истината.
Ортанс, справедливата и честна жена, която бяхте
не би могла да се промени.
Моля ви, напишете на Жорж, че не познавам друг мъж,
освен него и не съм обичала друг, и че той скоро ще стане баща.
Надявам се, защото във всеки ден в "Льо Паридие" ви служих честно
и бях много щастлива с вас. Франсин.
Довиждане, Бенджамин.
Виктор!
Ранен ли си?
Това е стара рана.
Направи ни кръстник и кръстница,
истински свидетели на Божията любов.
Научи ни да живеем с това, което проповядаме.
Да проповядваме това, в което вярваме...
и да вярваме на това, на което Ни учиш.
В сърцата ни и в Евангелието.
Ще се видим довечера.
Купих го на добра цена.
Американците оставиха всичко след себе си.
Това е страхотно.
Констант не се интересуваше от земята. - Той беше учител.
И какво правеше с нея. - Вървеше по нея.
Понякога провеждаше уроците си там.
Баща ми е прав. Соланж купи жетварка и трактор.
Защо да не ги използваме рационално?
Не може да оставим гората да гние, а земята да пустее.
Мислехме, че баща ми и Соланж може да обработват нивите.
А ти ще запазиш гората. - Вие така сте мислили.
Защо не дадете нивите на мен, а на Кловис гората?
А жетварката я купи мама.
Първо ще поискате нивите в Мирейн, а след това и моята гора ли?
Срам ме е за вас.
Войната едва свърши, а вие се карате за земята на Констант.
Дори не знаем къде е погребан.
Не знаем дали ще се върне на своята земя.
Те ще се разберат.
Предпочитам да ги виждам такива...
Такива, каквито бяха.
Казват, че за да сте щастливи трябва да сте влюбени.
Любовта прави сърцата щедри и животът е приятен.
Затова се оставяме да бъдем обичани и сърцето ни страда от тази лъжа,
но щастието е суетна мечта.
Любовта е крехка,
а обещанията са лесни,
като играчките на малките деца.
По-добре не гледай какво има вътре.
Ние мислим, че са солидни,
но за съжаление те са празни.
При най-малкия срив
любовта изчезва завинаги.
Сега научих след много опит,
че когато даваш сърцето си то е завинаги.
Това е само песен, но запомнете мъдростта.
Не приемайте прекалено сериозно този весел припев.
Любовта е крехка,
обещанията са лесни,
като детски играчки...
превод и субтитри Ivon